Параромська мова в Скандиндавії - Генкок, Іан (Східноєвропейський журнал психолінгвістики, 2021)
Дослідження «мовного контакту» в останні роки вийшло на перший план у соціолінгвістиці, тому й не дивно, що ромській мові, мові діаспори, належить приділяти значну увагу. Відтоді, як вона покинула Індію тисячоліття тому, її носії стикалися та спілкувалися з носіями десятків інших мов, усі з яких залишили в ній свій відбиток. Найбільшою незвичністю вирізняються так звані параромські різновиди, які вимагають питання, чи є вони ромською мовою з великою часткою неромських домішок, чи це неромська мова з більшим чи меншим ступенем домішок ромської? Про це йдеться в цій статті, де висвітлюються проблеми однієї такої парамови, яку місцеві називають скандо-ромською. Інші параромські мови – це англоромська, шотландська ромська, іспанська ромська (Кало), фінська ромська (Кале). Парамови використовують у своєму спілкуванні представники різних мовних та культурних спільнот. Параромські мови не так добре досліджені та описані, і це дослідження висвітлює нові аспекти ромської лінгвістики. Параромські мови поділяються на дві великі групи: похідні від індоєвропейських і від неіндоєвропейських мов. У цьому випадку скандоромська мова заснована на індоєвропейських мовах, а кримсько-ромська (в Україні на основі кримськотатарської) та курбетча (на Кіпрі на основі турецької) — на неіндоєвропейських мовах. Параромські різновиди в Європі збереглися завдяки спілкуванню між старшими поколіннями та дітьми, і тисячі дітей по всій Європі вивчають свою рідну мову – різновид параромської мови шляхом її передавання від батьків. Це вселяє надію, що на ці різновиди не чекає занепад.